God eftermiddag, Bilson.
Tack, Bilson.
Gamle Jolyon åkte till Alperna med June i morse för att muntra upp henne.
-Vinkade du av dem? -Nej.
-Jag trodde inte det. -Ursäkta...
Du har varit borta hela dagen. Var har du varit?
-Robin Hill. -Vad gjorde du där?
-Huset är färdigt. -Jag vet det.
Ett hus måste möbleras innan man kan bo i det. Jag ville se vad som passar.
Betyder det att du kan tänka dig att bo där?
Vänta!
-Så där... -Tack.
Min mor säger att Florens är underbart så här års.
Vore det inte uppiggande med en semester där?
-Du kan inte resa bort nu. -Varför inte?
Du måste se till huset nu när du har spenderat så mycket pengar.
Soames! Det är mycket mer imponerande än jag föreställde mig.
Lantlivet ger nya perspektiv och visar att man inte måste bo i London.
Kör vidare.
I slutet av veckan flyttar arkitekten ut och vi flyttar in.
Hur långt är det till stationen? Du åker väl vagn.
-Vad kostar tågresan? -Mindre än man tror.
De vet att vi kommer, men jag vill inte att ni ska snava över hinkar.
-Jag trodde att det var färdigt. -Nästan. Vänta här.
-Han är som ett barn med en ny leksak. -Välkomna till Robin Hill!
-Se upp för trappstegen. -Är du nöjd med huset, Irene?
-Det är ett konstverk. -Soames har alltid haft god smak.
-Jag är avundsjuk, mr Bosinney. -Blir ni orolig nu, sir?
Hon skulle inte stå ut fem minuter på landet. - Titta, Emily!
-Plats för hela din konstsamling. -Och mer därtill.
-Och ett sådant ljus. -Man har bäst utsikt från verandan.
-Jag skulle oroa mig för kylan. -Och räkningarna. Varmvatten överallt.
Vid klart väder kan man se ända till Epsom.
-De är hänförda. -Mot sin vilja.
Det här är bara början. Hela stan kommer att tala om dig.
Vi ger oss av tillsammans.
-Mr Bosinney, kan ni visa mig runt? -Naturligtvis. - Ursäkta mig.
-Den här vägen. -Jag är nyfiken på den här delen.
-Du anstränger dig inte det minsta! -Jag är här.
Varför då? Du bryr dig inte det minsta om det här huset.
Där har du helt fel.
-Farbror Swithin föreslog biljardbord. -Om Soames hade önskat det...
Hade han byggt ett bord av ebenholts med guldfickor.
Inte ens drottningen hade fått det. Jag föraktar guld i inredning.
12 400 pund i stället för 8 000 som vi sa från början.
-Hur kom vi fram till den siffran? -Vi ändrade summan.
-När det redan var för sent. -Du skrev under.
12 000 pund plus högst 50 pund för missöden och din kräsenhet!
-400 pund är inget missöde. -Det är målade fönster.
Det är ebenholts, inte furu. Granit, inte sandsten.
-Det är kontraktsbrott. -Nyskapande, inte imitation.
-På vems order? Jag äger huset. -Jag byggde det.
Ni är lika värdelös som ert ord!
-Jag tänker inte bli förolämpad. -Jag vill ha tillbaka mina pengar.
Ni har fått ett hus som väcker allas avund och till ett oslagbart pris.
God eftermiddag, sir.
-Våga inte gå. -Jag har sagt mitt.
-Då tvingar ni mig. -Att göra vad?
-Att ta lagen till hjälp. -Soames...
-Det skulle kosta mer än ni kan vinna. -Det gäller principen.
Principen? Ingen här tror på att det är ert motiv.
Allra minst ni själv.
-350 pund. -En struntsumma värd ditt förakt.
Du är värd mitt förakt om du gör så här fast du vet att Phil inte har ett öre.
Du vill bli av med honom, men nu kommer det att dröja flera månader.
Den där mannen ska inte få göra mig till åtlöje.
Nej, det gör du så bra själv.
-Blir det rättegång? -Soames insisterar.
-Det blir fullt på läktaren. -Det tror jag inte.
Du är försynt när det gäller din bror. - Annars älskar hon att skvallra.
Det gäller ett trist kontraktsbrott, inte någon skandal.
-Det har förts krig om mindre än så. -Mindre än en kvinnas hand?
-Det gäller Bosinneys nedsänkta badkar. -Nej, blomkrukan av marmor.
-Det gäller en kvinna! -En marmorkvinna?
Irene Forsyte.
Vad bryr sig Soames om 350 pund? Fribytaren straffas för olaga intrång.
-Ni måste ha hört rykten. -Du sa att de dansade hos Swithin...
-Trodde du att det var en vals? -Soames är en perfekt make.
Erkänn att ni vill tro på det.
-Män kan säkert charmas av Irene. -Monty har aldrig förstått det.
Men hon är så tyst, mera som en vissnande viol.
Jag är rädd att hon har plockats.
-Och jag är rädd att vi är sena. -Sena?
Vi ska besöka en av Montys vänner. Ursäkta oss.
Mina damer...
-De älskar allt skvaller. -Men det gör inte jag.
-Vad sa advokaterna? -Jag har lika stor chans som Soames.
-Nu får folk se vad han är för en. -Han är advokat, precis som sin far.
-Han kan sin sak. -Det kan min man också.
-Han har anlitat de allra bästa. -Men jag har rätten på min sida.
-Du tycker väl det? -Självklart, Phil.
-Men pengar talar även i domstolen. -Jag har pengar.
Eller kommer att få, för Wilsons hus och det kommer mera. Mitt rykte sprids.
-Vad ska jag göra då? Vi kan fly. -Det kan vi inte.
Jag kan slå mig ner i Liverpool, Glasgow eller Paris. Jag är en fri man.
-Soames kan inte hindra mig. -Om jag var med dig skulle han försöka.
Du ska inte ge dig av. Du har inte gjort något fel.
-Välkomna hem! -Ni har fint väder, Parfitt.
-Var resan behaglig? -Jag behöver semester efter det här.
-Miss June, ni har haft bråda dagar. -Farfar skämde bort mig i Paris.
Hur har jag klarat mig utan att veta skillnaden mellan bouclé och chenilj?
-Så miss June återvänder utvilad? -Som en ny kvinna.
-Te i arbetsrummet, Parfitt. -Genast, sir.
Det konventionella vore att ha en vägg med dörr här.
Jag föreslår en ledad skiljevägg, som en slags stor skjutdörr.
Det ger avskildhet, men med etsade glaspaneler förlorar man inget ljus.
Jag tycker om det här, men jag är osäker på verandan.
-Robin Hill har något liknande. -Liknande, men inte det samma.
Jag skulle vilja se det färdigbyggt för att se proportionerna.
-Jag har inte tillträde längre. -Ni kan väl tala med ägaren?
Jag har en liten tvist med ägaren, men jag kan visa er något liknande.
-Sen kan vi skriva kontrakt. -Vad gäller tvisten?
-Bara några hundra pund. -Är han skyldig er?
-Ni är skyldig? -Påstår han.
-Jag önskar att jag hade vetat om det. -Det påverkar inte arbetet.
Jag försäkrar att det är en bagatell.
-Återkom när problemet är löst. -Jag kan ge referenser.
Återkom när vi kan gå vidare! Adjö!
-Han tror att jag är en tjuv. -Han vill anlita dig.
Efter rättegången när jag är pålitlig. Om han bara hade skrivit på kontraktet!
-Då hade jag klarat en förlust. -Du förlorar inte.
-Om jag gör det förlorar jag allt. -Inte allt.
-Mitt hem, firman... Jag blir ruinerad. -Inte allt.
Här...
Min fars.
-Jag kan inte ta den. -Du måste.
Vi måste göra som Soames och spela med i det rättsliga spelet.
Vi är trogen hustru och förorättad arkitekt. Ingen får veta våra planer.
Vid minsta antydan om skandal kan du få domaren emot dig.
-Vi beter oss som hycklare. -Vi beter oss diskret.
Bara i några veckor, i slutändan är det värt det.
-Men du dyrkade din far. -Minnena är inte till salu.
Sjunker vi till deras nivå om vi säljer den här?
-Det visar att allt har sitt pris. -Ibland kan man köpa sig fri.
Då ska vi bli riktigt fria. Vasen är värd en slant. Och statyetten.
-Du kan inte sälja allt. -Varför inte?
Vi ska leva som zigenare i husvagn och åka dit arbetet för oss.
-Från byggplats till byggplats? -Du kan sköta våra barn i husvagnen.
-Sex? Sju. -Jag skaffar en husvagn på släp också.
-Jag måste gå. -Det måste du också, min vän.
Vi måste spara den. Den påminner om en tid då varje sekund var dyrbar.
Nej, den påminner mig om en tid då jag var tvungen att dela dig.
-Har dagen varit bra, sir? -Ja, tack, Bilson.
-Be mrs Forsyte göra mig sällskap. -Mrs Forsyte är fortfarande ute.
-När gick hon? -Efter lunch.
-Sa hon vart hon skulle? -Nej.
-June! En sådan trevlig överraskning! -Faster Hester...
-Juley... -Så roligt att se dig.
Jag kunde inte åka till Schweiz utan att köpa choklad åt er.
-Det var rart av dig att skicka kort. -Din handstil var svår att tyda.
Det såg ut som om en spindel hade kravlat genom bläckhornet.
-Men vi förstod att du hade roligt. -Det hade jag.
-Ni verkar må bra. Gör alla andra det? -Mår bra? Alla andra?
-Ja, mycket bra. -Bra.
-Är Soames och Irene i stan? -Ja.
Historien med huset gjorde att de är kvar.
Vilken historia?
Svårigheter av något slag. Hester förstår det bättre än jag.
Faster Hester?
Mr Bosinney var vårdslös med budgeten. Soames tänker stämma honom.
-Hur vårdslös? -350 pund.
-Är det allt? -Det är en ansenlig summa.
Inte för en man som Soames.
-Folk kommer att prata. -Vi lyssnar inte.
Det har ändå betydelse.
Ni måste förstå hur känsligt det är för mig.
Jag presenterade Phillip Bosinney för Soames för att hjälpa honom.
-Du kan inte klandra dig själv. -Du presenterade honom som arkitekt.
-Tror du att han avvek från den rollen? -Jag har ingen aning.
Men det är vad folk säger?
Den dumme Soames har hittat på ett sätt att stämma Phil.
-Fast han inte har någonting. -Utom Irene.
Soames agerande för dem samman. Irene tycker också synd om honom.
-Det förtjänar han inte. -Han förtjänar inte det här.
Han är en briljant man, en visionär. Allt det kan gå förlorat.
Förbannade Soames med tusentals pund på banken och en tom själ!
Om det inte var Phil skulle du hålla med. Hela London vet.
Än sen? Snälla June, glöm Bosinney.
-Hej. -Hej. Nej, Phil, inte här.
Bosinney? Jag har inte sett dig på klubben på länge.
-Hur står det till? -Bara bra. Och du?
-Mrs Irene Forsyte. -God dag.
-Mr Jolyon Forsyte. -God dag.
-Forsyte är konstnär. -Ingen Turner, tyvärr.
Mest akvareller.
Dystra dagar hjälper det alltid att promenera här. Eller hur?
Ja.
Stackars mr Bosinney...
Han anade inte när min make bad honom rita vårt hus-
-att han måste ge mig råd om allt, från växter till kuddfodral.
-Vi ska lämna dig åt din konst. -Adjö.
-Det var Junes far. -Som övergav henne och följde hjärtat.
Han skyddar henne från prat.
Och han önskar henne inte ett olyckligt liv, vilket hon hade fått med mig.
Vi kan inte hjälpa att vi träffades.
När vi förälskade oss var det redan för sent. Det här är inte lätt.
-Du älskar väl mig? -Älskar dig?
Jag är beredd att ge upp allt för din skull. Jag kan lämna landet.
Jag skulle gräva i dynga, jag skulle sälja min själ för att få leva med dig.
Du vet att respektabilitet inte håller en varm om natten.
Jolyon Forsyte fick kämpa för sin lycka och det måste vi också göra.
Men vi ska klara det och vår belöning blir ljuv.
Fatta mod, min älskade!
Brevet visar att Bosinney fick ett lägre pris på kakel av Temple & Son.
-Bra firma? -Bra nog för Lady Charlesworth.
-Hur står det till, Jolyon? -Jag vill ha mitt testamente.
-Jag hörde att ni har varit i Schweiz. -Det har vi.
Unge Bosinney har försatt sig i knipa. Det kunde man vänta sig.
-350 pund för mycket. -Du vet redan?
-Är det allmänt känt? -Jag trodde att Soames var förmögen.
-Det är inte pengarna. -Vad är det då? Principen?
Jag betvivlar att Soames ens kan stava till det.
-Vill du göra en ändring? -Jag anlitar Herring & Pullbred's.
Adjö, sir.
Jag har en sak att berätta. Jag tänker ge dig 1 000 pund om året.
June får 50 000 när jag dör, resten är till dig. Jag bara informerar dig.
Jag har funderat. Londonlivet är orsaken till hälften av våra bekymmer.
Jag vill att vi ska bli en familj igen och börja om utanför London-
-där vi kan presentera oss som Forsyte utan att blinka.
Tänk på saken. Frisk luft i stället för dimma, plats för barnen att springa.
Utrymme, ljus, natur...
-Allt vi inte har nu. -Just det.
-Har du bestämt var? -Inte ännu.
-Vad känner du, Helene? -Vad menar du med "känner"?
-Kan man känna annat än lättnad och... -Vad? Tacksamhet?
-Varför nu? -För att tiden är inne.
Vi är lyckliga där vi är.
-Kan man vara lycklig i St John's Wood? -Ja.
Man kan vara mycket, mycket lycklig.
Det hade du inte väntat dig.
Du har ännu mindre av Forsyte i dig än jag trodde.
Jag antar att jag borde vara tacksam för det.
Du kan börja rida igen och lära barnen.
-Det beror på var vi hamnar. -Det finns nog stall.
Han erbjöd oss att bo med honom.
Men det skulle vara din fars hus och hans val. Och Junes, antar jag.
-Om du känner minsta tveksamhet... -Jag vill att mina barn ska höra hemma.
Det har jag alltid velat. Är det här vad du alltid har velat?
Jag var så säker på att det aldrig skulle ske.
Under alla dessa år har du saknat honom mycket, eller hur?
Han är min far.
De åren gjorde oss till vad vi är och de gav oss Joley och Holly.
Jag vet.
Jag är bara rädd. Det skulle bli så annorlunda.
-Men om du fick välja igen... -Det skulle alltid vara du.
Jag älskar dig.
-Jag måste gå. -Gå inte.
Jag måste.
-Kommer du att sakna det här? -Nej.
-Två dagar kvar. Är du säker? -Hotellet är bokat, allt är klart.
-När domen faller börjar vårt nya liv. -Två dagar...
Två dagar för mycket.
-Soames? -Ja, din make.
-Nej. Du har druckit för mycket. -Jag har väntat alltför länge.
-Snälla, nej. Gör inte så här. -Jag har väntat alltför länge!
-Du ska vara snäll för en gångs skull. -Nej!
Ligg still, sa jag!
Var tyst. Lägg dig ner. Det är mörkt, låtsas att det är han.
Varför kan det inte alltid vara så här?
-Kan du tända? Det är dystert i dag. -Det är dimman, sir.
Skaffa en droska om mrs Forsyte går ut i dag.
-Ska jag göra rent rivmärket, sir? -Jag skar mig när jag rakade mig.
-Irene? -Jag kom för att önska dig lycka till.
Jag ska precis gå till Chankery för en sista genomgång.
Bli tillsagd att klippa mig och ta på ren skjorta och det tar han betalt för.
Är allt väl, Irene?
-Jag har inte sovit. -Vad är det?
Det är någonting.
Du har ångrat dig. Du vågar inte lämna Soames.
Vad är det då? Gör inte så här.
-Vad är det där? -Ingenting.
Förlåt. Får jag se?
Har han gjort det här? I går kväll?
Har han gjort dig illa förut?
-Vad hände? -Om vi bara kan klara morgondagen...
-Jag packar i kväll, han vet ingenting. -Du får inte gå hem.
Jag ska inte glömma att låsa dörren den här gången.
Kom han till ditt rum?
-Vad gjorde han? -Du skulle döda honom.
-Irene... -Jag sov.
Han lade sig i sängen och sa att jag skulle vara snäll mot honom.
Han sa att han var min make.
Jag bönföll honom att sluta. Du måste tro mig.
Varför väntade vi?
Vi kunde ha åkt för flera veckor sedan. Varför lyssnade jag på dig?
-Var är han? På sitt kontor? -Du får inte gå dit. Gå inte dit!
-Han ska inte komma undan. -Jag följer med.
-Du har gått igenom tillräckligt. -Lämna mig inte.
-Ursäkta, fröken. Gick det bra? -Ja.
Phil?
Forsyte? Var har vi samhällets stöttepelare?
Försök inte gömma dig bakom dina kontorsslavar!
-Vad står på? Vad gör du här? -Fel Forsyte.
-Jag har goda skäl. Var är er son? -Inte här som tur är.
-Jag väntar. -Du får säga ditt i domstolen.
Försvinn innan du blir utkastad.
-Jag vet var han bor. -Är det ett hot?
-Jag vet var hans klubb ligger. -Du hamnar i fängelse.
Det är det värt, tro mig.
Följ honom ut.
-Mr Forsyte, tack. Det är viktigt. -Var vänlig och vänta här.
-Mr Soames Forsyte är inte här i dag. -Ni ljuger.
-Jag tycker inte om er ton, sir. -Ni ljuger och ni vet inte vad jag vet.
-Var vänlig och gå, sir. -Behandla mig inte som lort!
Forsyte! Kom hit och bete dig som en man!
Bete dig som en man för en gångs skull innan jag berättar vad du har gjort!
Jag köpte det här åt dig.
Tycker du om det?
Du förtjänar det allra bästa, Irene.
Du är blek, du borde vila.
-Ska jag servera middag nu? -Nej, tack.
-Ni har inte ätit något, sir. -Jag är orolig inför rättegången.
-Ni behöver säkert inte oroa er. -Hoppas att domaren har samma åsikt.
Låt mrs Forsyte sova. Hon har redan önskat mig lycka till.
Jag antar att vi börjar med det samma.
-Är Boulter rätt man? -Jag hoppas det.
Vår firma tar inte skada även om du inte vinner. Men det gör du förstås.
Nu hänger det på advokaterna.
-Din eller hans? -Min.
Den andre måste vara Bosinneys. Han ser ut som ett barn som har klätt ut sig.
-Är Forsyte förberedd, Boulter? -Vad gör hon här?
Jag sa att Bentham är en förnuftig domare.
-Så snällt av dig att komma. -Små strider måste utkämpas väl.
God arkitektur kräver disciplin och balans mellan hjärta och huvud.
Det är tragiskt att Soames inte har det.
-Du är här för att stödja motståndaren. -Ja, det är jag.
-Vart tog familjelojaliteten vägen? -God morgon, sir.
Det är ingen god morgon. Jag ska tala med Boulter.
-Är du nervös, Soames? -Du vill väl tvåla till Fribytaren.
-Inte alls, det handlar om principen. -Då är du ute på hal is.
Du kan alltid lägga dig. Jag kan tala med Bosinneys...man.
-Vad sägs om 250 pund var? -Muta honom?
-Slå vad med honom. Vinnaren betalar. -Det låter rimligt, Soames.
-Var inte absurd. -Du skulle tjäna på det. Knepigt fall.
-Ja? -Champagne, mrs Bosinney.
-Jag har inte beställt. -Det gjorde er man.
-När? -När han bokade rummet.
-Ska jag öppna champagnen? -Nej, tack, jag väntar.
Phil?
Jag var på rättegången. Jag kom för att berätta att han förlorade.
-Kom för att berätta? -Han dök aldrig upp.
-Stå inte där som huggen i sten! -Jag önskar att jag vore det.
Jag var här först! Du har ingen rätt att komma hit.
Jag har lämnat Soames, precis som du alltid ville.
-Det var väl innan han vann. -Jag bryr mig inte om det.
-Den lyxen har inte Phil. -Han har talang och kan börja om.
-Var? Hur? -Vi hittar ett sätt.
"Vi"? Du har varit en falsk vän.
Du brukar säga att man inte kan tvinga fram kärlek där den inte finns.
Att Soames försökte köpa min kropp och själ. Du hade gjort samma sak med Phil.
-Våga inte jämföra mig med Soames! -Varför är du här då?
Varför nu när du vet att han skulle ha svårt att säga nej?
Du är så samlad och så blid.
Du har så mild röst och ändå säger du så grymma saker.
Jag vill inte vara grym. Din vänskap...
-Tala inte om vänskap! -Din vänskap räddade mig.
Och din har förstört mitt liv.
Den kommer att förstöra hans också.
-Jag älskar honom. -Du vet ingenting om kärlek.
Du har ingen lidelse, inga känslor.
Jag vill slå dig, och Phil för att han lät sig duperas av dig.
Du är en igel. Du har inget liv i dig, så du suger det ur andra.
Han kanske är klokare än vi tror. Kanske är det därför han är borta.
Han var inte i domstolen, han är inte här. Säg, Irene, var är din älskare nu?
God eftermiddag, miss June.
Kom hit, kära du.
Du har inte träffat dina vänner sen vi kom hem.
Du ska ha familj och liv omkring dig, inte sitta och häcka med en gammal man.
Så jag har beslutat att flytta från London.
Din far och hans familj följer med.
Jag hoppas innerligt att du också kan tänka dig att flytta med.
Jag vill ställa allt till rätta.
När jag bröt med Jo var det som om han dog.
Det är hemskt att förlora ett barn. Det förstår du när du får egna barn.
Vart tänker du flytta? Soames hus finns ju.
-Montpelier Square? -Robin Hill.
Det är utsökt och står tomt. Det vore ett perfekt familjehus.
-För en förmögen man. -Han kommer aldrig att bo där nu.
Han vann tvisten, men Irene har äntligen lämnat Soames.
Om du köper det kan du betala Phils skuld.
-Har du träffat Bosinney igen? -Nej, men jag var i hans lägenhet.
-Jag vill hjälpa Phil. -Du vill att jag ska hjälpa honom.
Låt Irene hjälpa honom. Jag bönföll dig att glömma honom.
Jag bönföll inte dig att glömma min far.
Det är ett underbart hus och idealiskt för oss.
-Vi kan bli lyckliga där. -Kan du?
Vi skulle gjuta liv i huset och göra det till vårt.
En dag kommer du att glömma vad Phil har gjort och se vad han har skapat.
God kväll, Bilson.
Be Henry gå ner i källaren och hämta en Steinberg.
En '52, tror jag. Det finns anledning att fira.
Mår mrs Forsyte bättre? Be henne göra mig sällskap i salongen.
Mrs Forsyte gick ut vid tolvtiden. Hon tog med sig två väskor.
-Lämnade hon en hälsning? -Ingen hälsning.
Jag skaffade en droska åt henne, sir.
Tack, Bilson.
Jag har inte tagit något som du eller din familj har givit mig
Gör ingenting förhastat. Gå till Steiners, de hittar henne.
Med hennes utseende försvinner man inte i mängden.
-Hon kommer inte tillbaka. -Vi kan ändå undvika en skandal.
-Mr Jolyon Forsyte är här, sir. -Vad vill han?
-Vad kan vi stå till tjänst med? -Det nya huset är visst överflödigt.
-Om du inte tänker bo där själv... -Vem har sagt det?
Jag tänker flytta till landet och jag kan tänka mig det, till rätt pris.
-Ja, Gradman? -Ursäkta att jag avbryter.
Mr Soames, det är en polis här som vill tala med er.
Kan ni identifiera kroppen, sir?
-Det där är Phillip Baynes Bosinney. -Den stackars Fribytaren.
-Hon väntar på honom. -June?
Han fördes hit i går kväll. Han hade bara domstolsdokumenten på sig.
-Inga värdesaker. -Tur att inte fler dödades.
-Enligt kusken var dimman inte så tät. -Bosinney kan ha sett honom?
Han borde ha hunnit se sig för. Om han inte tänkte på annat.
Det gjorde han nog. Han betedde sig som en galning på kontoret.
-När var det? -I går eftermiddag.
-Sir? -Jag var inte där.
-Han hade hetsigt humör. -Ett konstnärstemperament.
Vi hittade pantkvitton i hans rum och bankkontot var övertrasserat.
Försvarsadvokater är inte billiga. En förlust skulle ruinera honom.
Oro inför domen, ekonomiska problem, rädsla för framtiden och så vidare.
Hans mentala balans var troligen rubbad.
Självmord?
-Han hade hetsigt humör. -Han var passionerad, talangfull...
Han hade allt att leva för.
-Var det allt? -Tack, sir.
-Får jag komma in, June? -Ja, farfar.
-Ni får tyvärr inte komma in. -Är mr Phillip Bosinney här?
-Han är medlem här. -Var vänlig och vänta här.
Frun? Ursäkta... Frun!
-Gode Gud, vad står på? -Jag söker mr Phillip Bosinney.
-Phil? -Vad gör hon här?
-Gode Gud, är det en kvinna? -Jag bad er vänta i foajén.
-Damen är upprörd. -De vill inte säga om Phil är här.
-Mr Bosinney, sir. -Hämta en konjak.
-Jag vill inte ha konjak... -Det står i reglerna...
Kom och sätt dig, Irene.
Kan ni vara vänliga och lämna oss ensamma?
Det skedde en olycka i går kväll.
Bosinney blev påkörd i dimman och dödades omedelbart.
Sätt dig, Irene.
-Det är Soames fel. -Det var en olycka.
Phil letade efter honom.
Han hade dödat honom om han hade hittat honom.
-Jag följer dig hem. -Jag har inget hem.
Du får följa med...
Du får följa med mig hem om du vill.
Det skulle inte June vilja. Inte din far heller.
-Ett hotell, då? -Nej.
-Vi ville aldrig göra June illa. -Jag vet.
Hon var min vän.
Du har visat större vänlighet än jag förtjänar.
Vart tänker du ta vägen?
Montpelier Square. Jag har inget val.
Du ser utmattad ut.
Du måste få sova och tänka.
-Gör ingenting du kommer att ångra. -Jag ångrar varje andetag.
Det är bäst att du kommer in.
-Dina tjänster behövs inte längre. -Jag ska förklara...
-Hon är upprörd. -Då kan hon tala med mig, sin make.
God natt.
Irene...
Det finns en mening med det här.
Det var meningen att vi skulle rädda något.
Börja om.
Med tiden kommer du också att inse det.
Vi har ett nytt liv och ett nytt hus i Robin Hill om vi vill.
Vi kan glömma allt det här.
-Allt det här? -Du får se.